Milý pane Wilde přehled
Josef Jedlička
Dopisy z let 1954-1965. Prozaik a esejista Josef Jedlička, autor novely Kde život náš je v půli se svou poutí a románu Krev není voda, psal v 50. a na počátku 60. let po dobu více než dvanácti let dopisy svému staršímu příteli Václavu Wildovi. Své dopisy psal – při vší osobní naléhavosti – bezpochyby jako literární texty (propracované eseje), byť v daném případě určené v tu chvíli jen jedinému čtenáři. Jedlička, žijící v té době v Litvínově, do svých dopisů Václavu Wildovi vkládal s nebývalou formulační pečlivostí postřehy o současné době, o kulturním životě (filmech, divadle, rozhlasu), o politice, o dobových mravech, ale zejména o literatuře. Jedličkovy dopisy jsou mimořádným literárním dílem, skutečnou kulturní a společenskou kronikou své doby, plně srovnatelnou s jinými Jedličkovými knihami. Svazek je doprovozen fotografiemi, doslovem Aleny Munkové a jmenným rejstříkem.... celý text
Můj komentář
Zatím jste nenapsal(a) svůj komentář ke knize Milý pane Wilde. Přihlašte se a napište ho.
Nové komentáře (1)
Související novinky (0)
Zatím zde není žádná související novinka.
Citáty z knihy (0)
Zatím zde není žádný citát z knihy.
Kniha Milý pane Wilde v seznamech
v Přečtených | 1x |
v Knihotéce | 2x |
Štítky knihy
Autorovy další knížky
1994 | ![]() |
1991 | ![]() |
2010 | ![]() |
1992 | ![]() |
2009 | ![]() |
Tahle kniha je pro mne jako zjevení. Přiznám se, že jsem spisovatele Josefa Jedličku neznala ( a není divu, když patřil k zakázaným ) a ke knize jsem se dostala vlastně náhodou. Nejprve jsem ji prolistovala, pak začala číst - a už mne nepustila. Je to možná proto, že popisuje situaci v Československu v době, kdy jsem se narodila - v šedesátých letech. Formou dopisů ( a čteme bohužel jen zachované dopisy pana Jedličky, aniž bychom měli možnost se seznámit s odpovědmi pana Wilda) se ponoříme do života v době, kdy Československo upadá hloub a hloub do morálního marasmu a je jen slabou útěchou, že strašlivá léta padesátá jsou už za námi. Dopisy svědčí o hlubokém přátelství, o spřízněnosti dvou duší lapených v osidlech doby, která nepřeje svobodě v jakékoliv formě. Co je na tom nejhorší - při čtení si člověk mnohdy s obavou uvědomuje, jak malý krůček nás dnes dělí od cesty zpět. "....oni se nenaučili snášet příkoří, trpět, ručit svým osudem - jako to odjakživa dělala inteligence, která stála jen za zlámaný pětník - za své názory, oni se vzdali za kus tučného žvance, té jediné výsady, kterou kdy inteligent měl, totiž být protiváhou, soudcem a kritikem slepých ekonomických zákonitostí."